Мій рідний ковельчанину! На мою суб’єктивну думку, цей сучасний світ неадекватний і егоїстичний. Поміркуй сам: у нас (і не тільки) війна, а хтось визначає рейтинг щастя. Якось незатишно стає на душі. Більше того, нам нагадують, що Україна в цьому вимірі плентається десь позаду інших, а ще й опускається до нижчої позначки.
Нещодавно у газеті «Експрес» оприлюднено звіт World Happiness Report про світовий рейтинг щастя. Так ось, «чемпіоном» у цьому змаганні стала Фінляндія. Наша ненька Україна серед 140 країн світу займає 105 місце, опустившись з 92 місця в порівнянні з 2023 роком. Останнє місце має Афганістан.
В лідерах «щастя» – Данія, Ісландія, Швеція, Ізраїль. Для заспокоєння можемо зазначити, що США теж опустилась донизу – з першої двадцятки на 23 місце.
Серед головних критеріїв, з яких формується індекс «щастя», – це добробут громадян тієї чи іншої країни, за тим – тривалість здорового життя. Немало значить соціальна підтримка населення державою. На цей показник суттєво впливає корупція. Не маємо права забувати про рівень розвитку суспільства, культури і духовності тощо.
У Середньовіччі соціаліст-утопіст Томмазо Кампанелла «намалював» нам Місто сонця, в якому жити комфортно, де немає прірви між бідними та багатими, а держава дбає про своїх мешканців. Словом, гармонія у всіх сферах життя-існування. Чи запозичило щось людство, найперше Італія, із цих утопічних ідей? Навряд чи. Вирує світ в політичних і соціальних бурях. Руйнує старі основи. А чи збудує?
Комуністична система, щоб збудувати “країну щастя”, створила армію органів репресій і загнала в табори, голодомори, колгоспи 1/6 населення земної кулі! І диво: населення майже одностайно підтримувало таку ідею “щасливого” майбуття. І до сьогодні є ветерани, які вірять, що « при Брежнєві» вони жили, як при комунізмі. Хоч і при «совєтах» були народні філософи, які категорію щастя розуміли не як реальність, а як відповідну умовність.
Згадалось гумористичне. Розуміючи, що в цьому світі все відносне, бригадир колгоспу взяв із комори мішок зерна до своєї домівки і був щасливий в «квадраті». По-перше, його не спіймали, і разом з тим його худоба була нагодована, сім’я мала хліб.
Та повернімося до теми сьогодення і спробуємо відповісти на запитання дня: «Чи наш рідний Ковель можна назвати «містом щастя»? Роблячи поправку на війну та наше радянське «надбання», впевнений, що можна. Місто має європейське самоврядування. У ньому справно функціонують комунальні та соціальні служби. Місто чисте, зелене, тихе і гарне. Якщо бувають якісь негаразди, то їх успішно долають.
Маю право заявити, що наш Ковель – найкращий. Зрештою, все пізнається в порівнянні. У 2013 році з паломницькою місією я побував у «вічному» місті Римі. І там бачив вуличну торгівлю, а трохи подалі – засмічену вулицю. І я, порівнюючи цю ситуацію з ковельською, думав: «І тут буває, що двірник відсутній і виникає невелика «пляма» на мапі міста».
В рейтингу щастя ми згадували Ізраїль. А в знаменитому Єрусалимі є також засмічені квартали, а ще – суцільна торгівля на «Дорозі страждання Христа», і озброєні солдати, що стережуть спокій і євреїв, і туристів.
У вище згаданій статті в “Експресі” «Вони – щасливі, а в нас війна» Вадим Васютинський, доктор психологічних наук, професор інституту соціальної та політичної психології НАПН України заявляє, що: «За сучасних обставин, об’єктивно, ми не маємо підстав бути щасливими, адже ворог руйнує наші міста й села, сотні тисяч українців загинули. Мільйони стали біженцями”. Далі він повертає до іншої реальності – “кожна перемога й успіх підвищують загальне відчуття ейфорії, що впливає на індекс щастя».
Мені здається, що ми повинні нагромаджувати частинками індивідуальне, колективне і суспільне щастя. Маючи таку скарбницю, будувати наше майбутнє. Скажімо, народилося маля – це щастя, звільнили якесь місто чи село від орків – щастя, виграла наша футбольна команда матч з Ісландією – це радість і щастя! Виграв Олександр Усик чотири чемпіонські пояси, перемігши Ф’юрі – супер (на світлині)! В сукупності це й підіймає наш дух для подальших перемог.
Словом, незважаючи на наше захмарене небо, ми мусимо ті хмари розвіяти, щоб мати право сказати: «Я щасливий, тому що я – українець».
Анатолій Семенюк.
![усик44](upload/images/30052024/.thumbs/cd5bb6d39d269c8b7db02a06ab1001f6_300_0_0.jpg)
Мій рідний ковельчанину! На мою суб’єктивну думку, цей сучасний світ неадекватний і егоїстичний. Поміркуй сам: у нас (і не тільки) війна, а хтось визначає рейтинг щастя. Якось незатишно стає на душі. Більше того, нам нагадують, що Україна в цьому вимірі плентається десь позаду інших, а ще й опускається до нижчої позначки.
Нещодавно у газеті «Експрес» оприлюднено звіт World Happiness Report про світовий рейтинг щастя. Так ось, «чемпіоном» у цьому змаганні стала Фінляндія. Наша ненька Україна серед 140 країн світу займає 105 місце, опустившись з 92 місця в порівнянні з 2023 роком. Останнє місце має Афганістан.
В лідерах «щастя» – Данія, Ісландія, Швеція, Ізраїль. Для заспокоєння можемо зазначити, що США теж опустилась донизу – з першої двадцятки на 23 місце.
Серед головних критеріїв, з яких формується індекс «щастя», – це добробут громадян тієї чи іншої країни, за тим – тривалість здорового життя. Немало значить соціальна підтримка населення державою. На цей показник суттєво впливає корупція. Не маємо права забувати про рівень розвитку суспільства, культури і духовності тощо.
У Середньовіччі соціаліст-утопіст Томмазо Кампанелла «намалював» нам Місто сонця, в якому жити комфортно, де немає прірви між бідними та багатими, а держава дбає про своїх мешканців. Словом, гармонія у всіх сферах життя-існування. Чи запозичило щось людство, найперше Італія, із цих утопічних ідей? Навряд чи. Вирує світ в політичних і соціальних бурях. Руйнує старі основи. А чи збудує?
Комуністична система, щоб збудувати “країну щастя”, створила армію органів репресій і загнала в табори, голодомори, колгоспи 1/6 населення земної кулі! І диво: населення майже одностайно підтримувало таку ідею “щасливого” майбуття. І до сьогодні є ветерани, які вірять, що « при Брежнєві» вони жили, як при комунізмі. Хоч і при «совєтах» були народні філософи, які категорію щастя розуміли не як реальність, а як відповідну умовність.
Згадалось гумористичне. Розуміючи, що в цьому світі все відносне, бригадир колгоспу взяв із комори мішок зерна до своєї домівки і був щасливий в «квадраті». По-перше, його не спіймали, і разом з тим його худоба була нагодована, сім’я мала хліб.
Та повернімося до теми сьогодення і спробуємо відповісти на запитання дня: «Чи наш рідний Ковель можна назвати «містом щастя»? Роблячи поправку на війну та наше радянське «надбання», впевнений, що можна. Місто має європейське самоврядування. У ньому справно функціонують комунальні та соціальні служби. Місто чисте, зелене, тихе і гарне. Якщо бувають якісь негаразди, то їх успішно долають.
Маю право заявити, що наш Ковель – найкращий. Зрештою, все пізнається в порівнянні. У 2013 році з паломницькою місією я побував у «вічному» місті Римі. І там бачив вуличну торгівлю, а трохи подалі – засмічену вулицю. І я, порівнюючи цю ситуацію з ковельською, думав: «І тут буває, що двірник відсутній і виникає невелика «пляма» на мапі міста».
В рейтингу щастя ми згадували Ізраїль. А в знаменитому Єрусалимі є також засмічені квартали, а ще – суцільна торгівля на «Дорозі страждання Христа», і озброєні солдати, що стережуть спокій і євреїв, і туристів.
У вище згаданій статті в “Експресі” «Вони – щасливі, а в нас війна» Вадим Васютинський, доктор психологічних наук, професор інституту соціальної та політичної психології НАПН України заявляє, що: «За сучасних обставин, об’єктивно, ми не маємо підстав бути щасливими, адже ворог руйнує наші міста й села, сотні тисяч українців загинули. Мільйони стали біженцями”. Далі він повертає до іншої реальності – “кожна перемога й успіх підвищують загальне відчуття ейфорії, що впливає на індекс щастя».
Мені здається, що ми повинні нагромаджувати частинками індивідуальне, колективне і суспільне щастя. Маючи таку скарбницю, будувати наше майбутнє. Скажімо, народилося маля – це щастя, звільнили якесь місто чи село від орків – щастя, виграла наша футбольна команда матч з Ісландією – це радість і щастя! Виграв Олександр Усик чотири чемпіонські пояси, перемігши Ф’юрі – супер (на світлині)! В сукупності це й підіймає наш дух для подальших перемог.
Словом, незважаючи на наше захмарене небо, ми мусимо ті хмари розвіяти, щоб мати право сказати: «Я щасливий, тому що я – українець».
Анатолій Семенюк.
Залишити коментар